Mads Skjerns missions-syster Anna kommer till Daniels konfirmation-
- och ser med förundran på livet som hennes bröder lever.
Vin och dans stämmer inte överens med det Mads har lärt sig hemma.
Hon känner också att Kristens äktenskap är dåligt-
- och bitterheten över brödernas nya liv riktas mot Ingeborg.
Daniel och Mads vänder sig mot Anna, som lämnar stan.
Efter att ha gift sig med Røde går Agnes ut och serverar.
Hon räknar med att Røde ska passa deras två pojkar Knud och Aksel.
Røde är upptagen av partikamrater som fortfarande tror på Stalin-
- trots ickeangreppspakten som utlöste andra världskriget.
Aksel faller i branddammen och trots att han överlever-
-tänker Agnes bryta med Røde.
Hon startar en firma för uppmaskning av strumpor.
Överste Hachel får ett slaganfall och dör-
- när hans fiende general Prior får befälet över de danska styrkorna.
Hans dotter Vicki återförenas med poeten Herbert Schmidt-
- som är hemma från spanska inbördeskriget.
Våren 1940
Strumpor uppmaskas! 25 öre per maska.
Kom in.
Goddag, Agnes.
- Fyra strumpor. De är tvättade. - Det har du väl gjort?
Fröken Hollenberg tvättar inget om hon slipper.
Nej, man skulle ha kallat sig fröken och barnsköterska.
Sitt, så hämtar jag kaffet.
Det är nästan så jag saknar Esther. Hur kan du tolerera sånt svineri?
Det var ju värre att maska deras smutsiga strumpor.
En riktig fru har inte smutsiga strumpor.
Så kan man se vilka som är riktiga fruar.
Fru bankdirektör Skjern tvättar inte sina strumpor, va?
- Modern tvättar inte heller. - Svägerskan gör det väl inte heller?
- Jo, alltid. - Det är sen hon har fått Esther.
- Smaka. Det är hälften kaffe. - Var får du det ifrån?
- Våra kuponger räcker inte till. - Från Boldt, han säljer kuponger.
- Är det det dina pengar går till? - Nej, det mesta sparar jag.
- Till en knappmaskin. - En knappmaskin?
Att klä knappar med när folk syr kläder själva.
- Måndagen den 8. Gör vi nåt då? - Nej, inte vad jag vet. Hur så?
Det är Lauras stora dag. Hon ska in och få sin medalj.
Vi ska vara i kyrkan kvart i tio. Prinsessan kommer klockan tio.
- Kan Frederiksen köra oss? - Det får bara köras yrkestrafik.
Förbudet upphävdes när bensinen ransonerades.
- Det återinfördes i går. - Ska vi ta tåget då?
- Det har du gjort förr. - Ja, men inte med Laura.
- När går tågen nu? - Det tar jag snabbt reda på.
Jag ringer till stationen.
Var är telefonen?
Nu har hon ställt upp den i sovrummet igen.
Fröken Hollenberg talar med sin pojkvän.
Jag trodde soldaten hade gjort slut. Var det inte därför hon knorrade?
Ja, ja... Nej, nej...
Aj, katten. Det säger du inte?
Ja, ja... Nej, nej
Bankdirektören måste låna telefonen.
Aj, katten! Nej, nej ja, ja
Det säger du inte? Aj, katten.
Tack, Laura.
Laura, vi vill inte att hon pratar i sovrummet.
Det tycker jag frun ska säga själv.
- Slog hon inte upp förlovningen? - Hon har hittat en ny.
- En ordentlig ung karl väl? - Så länge det nu varar.
- Jag beklagar. Ni ska ta 7.46-tåget. - Hörde ni det, Laura?
På måndag när ni får medalj i Sällskapet för trofast tjänstefolk.
- Jag går alltid upp halv sju. - Det blir en stor dag, Laura.
Ni har tjänat mig längre än min fru. - Är det mer än 17, Maude?
- 18... Ulrik är 17 år. - Ja, det är så sant.
Ja? När man talar om trollen...
Är det Ulrik? Var är han? Varför kan han inte höra av sig?
- Han är med Ellen Skjern. - Varför passar han inte mattiderna?
Han har ringt i två timmar. Det var upptaget hela tiden.
De har ätit hos Ellens morfar. Han erbjuder oss en halv gris.
- Det är ett bra erbjudande. - Om grisen inte är för fet.
Det är bra, Ulrik, säg ja och tacka. Hej då, min gosse.
- De vill inte veta av det. - Vilket då?
Att ni telefonerar i sovrummet och sitter i bankdirektörens säng.
- Har ni förstått det? - Ja, ja... Finns det kaffe?
- Tror ni ni kan lyfta koppen själv? - Ja, Ja...
Jaha... Tack för kaffet, Laura.
Det måste man säga nuförtiden, så länge det smakar kaffe.
- Det gör det inte länge till. - Vad menar ni?
- Det finns inga fler kaffekuponger. - Vi får riskera livet med surrogat.
Men Agnes vet ett ställe där man kan köpa kaffekuponger.
- Det är visst inte tillåtet, Laura. - Låt oss ge Laura fria händer.
Tack så mycket då.
I dag stekt ål 6 kr
Lauritz Jensen ska väl ha ål. Nu när frun har eget företag.
Pannbiff.
- Det är väldigt gott. - Ål! De påminner mig om strumpor.
Mitt hem är rena ormfarmen. De är överallt, över hela mig.
På natten drömmer jag att de slingrar sig runt mig. Jag skriker på hjälp.
Så är det konsulinnan Holms bruna halvsilkes på torklinan över mig.
Där har vi ju lagens långa arm.
- Har nån sett Herbert Schmidt? - Herbert är i Köpenhamn.
Han har inte varit på stationen.
Kan jag inte få visa dig 100 kronor å Herberts vägnar?
Det är han som ska bevisa att han inte är medellös.
Om en vecka kan han köpa stationen med lösöre, polishund och allt.
- Läser du inte tidningar, Sofus? - Jo, Tidende.
Om du slutade läsa den blaskan hade du inte frågat så dumt.
Herbert är i färd med att kasta glans över Korsbaek.
- Han sätter upp sin egen teaterpjäs. - Vad heter den?
- Vad tror du? - Nåt med ben?
- Nej. Jag bjuder ändå på ål. - Nåt med stövlar?
- Det var ju fan vad kvick du är. - Boldt, en portion ål till överheten.
- Ge mig en kaffekupong också. - Det vet jag inget om.
Jag har ledigt till fyra och tänkte cykla en tur med pojkarna.
Aksel och jag ska se Laura få medalj.
Sen ska vi till teatern. Herbert har bjudit in oss.
- Då kan jag passa Knud. - Marie ser efter Knud och affären.
- Jag vet hur du passar barn. - Agnes, jag har ju sagt...
Bara du stannar tills Marie kommer så begär vi inte mer. - Kom, Aksel.
Nej, behåll ytterkläderna på och stå här. Men frun går in här.
- Jag tyckte väl det var du, Maude. - Anne Grete, är det du?
- Vad gör du här? - Du minns väl Oline?
- Som var hos dina föräldrar? - Jag ärvde henne. Hon står där.
Om fruarna vill gå in. Prinsessan kommer på slaget.
De kunde gott ha lagt in en pinne i kakelugnen.
Hur är det med er mor efter landshövdingens död?
- Ni känner Mammy. Hon är tapper. - Tapperhet behöver vi i dessa tider.
Ja, med allt som händer.
Kammarherrns frus svärmor gav Oline 25-års-medaljen.
- Tänk, nu är det 40 år. - Ja, det är en stor dag för Oline.
Stanna på den här sidan när prinsessan går förbi.
Ni kan ta av ytterkläderna, men behåll handskarna på.
Vi kom med fel spårvagn och trodde vi kom försent. Vilken kyla!
- Ert ärende, om jag får fråga? - Vi ska se när hon får medalj.
Kan han hålla sig lugn? Sätt er på bakersta raden. Fort och helt tyst!
Då ställer vi upp.
Ers kungliga höghet, mina damer-
- och alla som slår vakt om vårt sällskap, välkomna.
Vi välkomnar också dem som vi hyllar i dag.
Vad skönt det är att vi mitt i denna tid-
- med krig och ofred ända upp mot landets gränser-
-och med upplösning och förfall-
- kan se er sitta här som vittnesbörd om-
- att det fortfarande finns flit och trofasthet.
Ni sitter här som företrädare för det bästa i vårt folk:
den tjänande människan. Om alla var som ni såg det annorlunda ut.
Vi är ju alla just tjänande människor.
Som ni har tjänat era husfruar har fruarna tjänat män och barn-
- och alla har uppfyllt sin plats här i samhället-
- och slutit upp mot de nya och farliga krafter som rycker och lockar-
- för att få kvinnorna att glömma sitt innersta kall-
- som dem som är utvalda att slå vakt om våra hem.
Det mest välsignade arbetet av...
Mamma, jag ska kissa.
Det mest välsignade arbetet av alla.
För vi vet att Gud står bakom oss i denna gärning.
Och Gud ser in i salong såväl som i kök.
Gud som själv är den mest trofaste vet vad trofasthet är värt-
- och utmyntar en lön som är tusenfalt större-
-än den vi människor kan ge er.
Skynda dig lite, annars hinner vi inte se Laura få medalj.
Nu ska hennes kungliga höghet överräcka medaljerna efter upprop.
Berta Sørine Andersen, för tjänst hos familjen Sverin-
-i 50 år.
Hanne Marie Jensen, 40 är hos familjen Nyborg.
Hur är det du ser ut? Varför vill du absolut själv?
- Så där. Kom nu. - Jag vill inte.
Jag vill stanna här. Det luktar.
Thyra Hansen, 25 är hos familjen Hammer.
Du rör dig inte ur fläcken förrän jag hämtar dig igen.
Laura Larsine Sørensen, hos familjen Varnaes i 25 år.
Vi hoppas att ers kungliga höghet vill inte ett litet glas med oss.
Och pastorn.
Din lilla buse! Ut härifrån med dig! - Vad är det här för nåt?
- Det är min pojke. Släpp honom. - Han har bitit i alla kakorna.
Det gör dem väl inte giftiga.
Du är precis som far din och kan aldrig hålla dig i skinnet.
Upp med hakan. Nu går vi och ser på livgardet.
Agnes!
- Går du inte med frun? - Frun träffade en väninna.
- Hon kan inte bara ränna ifrån dig. - Jag sa att jag klarade mig själv.
Vi har mat till tre.
Ja, han kan ju inte ha så stor aptit nu.
- Vill du ha te eller kaffe? - Jag skulle bort till herr Jørn.
Vänta, så kan du hälsa på min man.
- Bor ni alltid här? - Ja, när vi är i Köpenhamn.
- Kaffe, tack. - Två kaffe.
Jag skulle ha satt på större skor.
- Där har vi Emil! - Se vem jag har fångat.
- Herr Holz! Guten Tag. - Goddag, mina damer.
Det här är min barndomsvän Maude Friis, nu gift Varnaes.
Äntligen får man träffa er. En kopp kaffe med oss?
- Tillåter damerna? - Ja, bitte. - Det var väl roligt.
Vi har haft det så skojigt med herr Holz och hans vänner i Geilo.
- Är era vänner också här? - Nej, de är i Hamburg.
- De kommer kanske senare. - Då måste vi ses. - Inte sant, Emil?
- Bor ni här? - På hotellet här, ja.
Maude var också på medaljöverräckandet med...?
- Vår köksa Laura. 25 år. - Var har du gjort av Oline?
Henne har jag lagt i säng. Med medaljen.
Maude är gift med en bankdirektör. Herr Holz är bankdirektör i Hamburg.
Jag har tyvärr inte en lika hänförande hustru.
Pojken är snart lika fräck som far sin.
Han tar från de rika och ger till de fattiga.
Halt!
Höger om!
Blicken rakt fram!
Vid fot, gevär!
- Nej, nu måste jag ha en bil. - Jag åker med.
- Vad har damerna för planer? - Jag måste hem.
Stanna på middag. Jag har avtalat med herr Holz.
- Ja...? - NI äter väl med oss?
Han har kanske suttit i vårt vardagsrum och tänkt igenom det.
Hur hittar man på en hel pjäs?
- Följ med in på repetitionen. - Jag tror att jag vill hem nu.
- När vi nu är i Köpenhamn. - Jag har varit här länge nog.
- Ni har biljett till första klass. - Jag sitter hellre här.
- Den gäller bara till Korsbaek. - Det är där jag ska av.
Dit kan ni inte komma. Vi stannar först i Vordingborg.
- På torsdag är det kostymgenrep. - Det var spännande ändå.
- Inte sant, Aksel? - Revolver! Pang, pang, pang!
- Revolvrar är inget för barn. - Inte för vuxna heller.
- Herbert... - Ja?
- Vi ska ändå hem nu. - Vänta när jag skriver ett par ord.
- Vi ses i morgon klockan tio. - Ja, adjö. Tack för i dag.
- Det här är till Vicki. - Vi kommer och ser pjäsen sen.
Adjö, Agnes. - Hej då, lille man.
- Är det nåt, Herbert? - Nej.
Hälsa Lauritz och säg att det sker nu.
- Vilket, Herbert? - Lauritz vet vad jag menar.
Grüss Gott.
Hotet mot freden i Norden
- Det är telefon. - Tack.
Här!
Ja? Maude?
Tog du noteringen? Ja, det kan jag tänka mig.
Det är helt i sin ordning. Då äter jag bara på klubben.
Nej, de är ju på dans.
Laura? Det har jag inte sett efter. Hon måste väl vara här.
- Har Laura kommit? - Nej, nej.
Passa Helle tills Laura kommer. Jag äter på klubben.
- Jaså, där är ni. - Var kommer den ifrån?
- Korsbaek Hus. - Från dem. Ska ni ut och ränna?
- Är herrn och frun inte hemma? - Nej, nej.
- Det är jag. - Vad vill du?
Låt mig få bli av med det här. Papperet är helt upplöst.
- Vad är det? - Fru Skjern tyckte att ni ska ha det.
- Fru Skjern? - Ja, vi fick den andra halvan.
- Där är inget. - Har de ätit så tidigt?
- Nej, de är ute. - Men ni?
- Jag har inte heller ätit. - Är ni sjuk?
Nej, men det finns inget.
- Följ med ut till oss och få lite mat. - Hos er?
De är snälla, Laura. Vi får gärna ta av det som finns.
- Jag får inte ner en bit. - Vi har riktigt kaffe också.
Det kan jag tänka mig. Cykla hem och drick ditt kaffe där.
- Vill ni verkligen inte följa med? - Jag svälter hellre ihjäl.
- Hallå! Är det ingen hemma? - Fröken Friis?
Det var inte meningen att skrämmas. Jag läste själv upp dörren.
Det är ingen här... utom Helle. Hon sover.
Ni är ju hår och Jag kom för att ge er den här.
- Det ser ut som ett helt slakteri. - Det är en halv gris - från dem.
- Ett etui. Ska jag ha det? - Till cigarrcigaretterna.
- Vad har ni mer fått? - 100 kronor av bankdirektören.
- Och så den här. - Åt ni med min syster efteråt?
Nej, Agnes kom dit in och frun mötte en väninna.
- Då har ni ätit här helt ensam? - Jag har inte ätit.
- Jag måste sätta igång... - Inte nu.
- Jag har inte heller ätit. - Ska jag laga nåt?
Jag har en mycket bättre idé. Vi äter på Postgaarden.
Postgaarden? Där har jag aldrig varit.
Då är det på tiden efter 25 år, Laura.
- Men Helle ligger ju där uppe. - Var är Ulrik och Regitze då?
- De kommer först klockan åtta. - Om tio minuter.
- Är hon så mycket? - Då får de passa Helle.
- Det vill inte Regitze. - Då har vi Ulrik.
Det går säkert. Inga fler invändningar nu.
- Jag kan inte ha mina nya skor. - Sätt på de gamla då.
Jag går upp och fångar Ulrik.
- Det var på tok för flott med vin. - Det är ju en festmiddag för er.
- Lite mer garnityr? - Nej tack.
- Gelén är inte hemlagad. - Deras kök är inte lika bra som ert.
Den här kycklingen... Den är inte stekt i smör.
Det har använts för mycket socker i den brynta potatisen, efter min smak.
Kocken skulle bara veta att hans överman satt här inne.
Jag vill inte verka otacksam.
Det gör ni inte. Jag klagar också om nån spelar falskt.
Men det gör inte ni, fröken Friis. Jag hör er varje söndag i kyrkan.
- Tänk att jag skulle sluta där. - Ja, vem hade trott det?
Jag och Agnes sa också att ni nog skulle komma tillbaka till oss.
Man måste komma på vad man vill göra av sitt liv -
- och hålla fast vid det.
- Får jag fråga en sak? - Ja.
- Var det inte svårt? - Jag kunde ju klara mig själv.
- Ni var ju också yngre. - Så ung var jag nu inte. Jag var 35.
Och jag är 50.
- Det gjorde inget att jag stannade? - Nej, jag åt ju på klubben.
Vi åt på Terminus. Anne Grete och Emil mötte en tysk på skidsemestern.
- Han var också där. - Tysk? Hinner de med Skidsport nu?
De har inte alla med kriget att göra.
- Han var bankdirektör. - Vad gör han här då?
- Han skulle på några möten. - Fick Laura en trevlig dag?
Agnes hade kommit, men det ska vi inte tala om.
Hennes barn skrek när det var som mest högtidligt.
"Låt de små barnen komma till mig"...
- Han åt prinsessans kransekage. - Han behövde den nog bättre.
- Har du talat med Laura? - Hon har säkert gått och lagt sig.
Jag ska bara se om hon kom hem som hon skulle.
Laura?
- Hans Christian! - Ja?
- Vad är det? - Har du sett där?
- Det är uppenbarligen en premiegris. - Lauras medalj. Ulrik har gjort det.
Mot stackars gamla Laura.
- Var fick du det ifrån? - Agnes hade med det från Herbert.
- Har det hänt nåt? - Herbert har farit till Sverige.
Mitt i sin teaterpjäs?
Det är bäst att du själv läser brevet.
Det låter helt osannolikt. Vi ser honom nog snart igen.
Tror du?
Åh nej...
Vem är nu det? Vad är det för oväsen?
Ja!
- Herrskapet får ursäkta mig... - Vad är klockan?
Kvart över sju. Fru Fernando Møhge ringde...
- Vad ville hon? - Hon sa att hon ville in i bankfacket.
Nu? Banken öppnar först klockan nio.
- Hon sa att tysken är över oss. - Dumheter.
Jag säger ju bara vad hon sa.
- Tant Møhge pratar allt mer strunt. - Hon är ju snart 100 år.
Nej, vi kan lika gärna gå upp.
Ja!
Det är jag igen. Herrn och frun måste se det här.
Vad i all världen är det?
Vi måste nog faktiskt gå upp. Tant Møhge hade rätt.
...har landstigit på olika platser.
Den danska regeringen har under protest beslutat...
- Ska Ulrik och Regitze inte höra det? - De ville till skolan.
De tyska trupperna sluter upp med den danska försvarsmakten-
- och det är befolkningens plikt att avhålla sig från allt motstånd.
Regeringen kommer att försöka att säkra det danska folket-
- mot genom kriget följande olyckor-
- och uppmanar befolkningen till lugn och behärskad hållning-
-i det uppkomna läget.
Ro och ordning måste prägla landet-
- och lojalt uppträdande måste visas mot alla myndigheter.
Köpenhamn den 9 april 1940. Christian Rex, Th. Stauning.
En proklamation från hans majestät konungen:
Under dessa för vårt fosterland så allvarliga förhållanden. ..
- Går du? - Barnen har ju gått till skolan.
- Livet måste gå sin gilla gång. - Vem går i butiker i dag?
Jag måste försäkra mig om att vi har mörkläggningsgardiner.
Förutom allt det andra folk ska ha.
Gud bevare Danmark!
Ska Hitler och Fritz Clausen inte ner från dassväggen?
- Det angår ju bara dig. - Det vet man aldrig.
- Vill du ha bort prost Mejer också? - Nej, honom kan du låta hänga kvar.
Silkesstrumpor har vi på fredag igen.
- Är mörkläggningsgardinerna slut? - Det kommer ett parti före kvällen.
- Rullgardiner? - Senare får vi tyg.
Då säger vi det. Tack, adjö.
- Jag har försökt få tag på er. - Det ser mörkt ut, så jag ville...
Det sista ska vi ovillkorligen ha på lördag.
- Det var mörkläggningsgardiner. - Ja, det är nåt nytt att tänka på.
- Kan ni lägga allt annat åt sidan? - Ja, jag har nyss gjort rent bord...
Jag behöver er i minst 14 dar. Ni ska runt och skriva kontrakt.
- På vad? - Lin. Leveranserna måste säkras.
- Till spinnerierna? - Ja, de måste ju också hållas igång.
Men ska lin inte... skäktas?
Jo, spinnerierna håller på att köpa ett fynskt skäkteri.
- När skulle det vara? - Nu.
Innan andra får samma idé.
Men jag ville fråga om ni kunde undvara mig ett par veckor.
- Man kan fortfarande åka till Sverige. - Vad ska ni göra där?
Resa vidare till Schweiz. Men det är ett privat ärende.
- Det är väl fru Graa? - Jag vill gärna hjälpa henne hem.
Om fru Graa vill hem kan hon väl själv arrangera det.
- Det är nödvändigt för mig. - Ni arbetar åt mig.
Det innebär möjligheter för er också. Ni måste åta er uppgiften.
- Med så kort varsel? - Det är de korta varslens tid.
Sørensen, min kamrer, är redan i Köpenhamn.
Han kommer med en lista över lantbrukskonsulenterna i länen.
Dem besöker ni och får kontakt med alla lantbrukare som kan odla lin.
Om de redan har erbjudits kontrakt så bjuder ni över.
Det finns pengar i det för er också. Ni får procent.
Om det kunde skjutas upp i tre dar. Jag flyger till Schweiz...
Det kan det inte.
Här är skäkteriets adress. Ni kan ringa mig i morgon när det är klart.
Jag måste dessvärre vidare. Det är mycket att göra.
Ja, då ringer jag.
- Lycka till. För er skull också. - Tack.
Fru Graa stannar säkert i Schweiz som läget är nu.
Tack, Frederiksen. Tur att vi inte ser dem när gardinerna är fördragna.
- Laura har en kopp kaffe till er. - Ja, den står på kaffekannan.
Bara han nu inte trillar från stegen. Han ska mörklägga banken också.
- Jag vill gärna tala med frun. - Inte om fröken Hollenberg igen väl?
- Nej, det är om mig. - Om er, Laura?
Jag slutar i maj.
- Men vad är det ni säger? - Jag har funderat mycket på det.
Ni har ju alltid varit här.
Ni kan inte finna er till rätta i ett annat hus.
- Det har jag sagt till mig själv. - Ni måste ju leva.
- Jag vill bli kokerska. - Ja, men vad ska vi ta oss till?
Frun kan ju hitta en köksa av god familj. Som fröken Hollenberg.
- Har hon sagt upp sig? I dag? - Varsågod.
- En olycka kommer inte ensam. - Överdriv inte, Maude.
Var får vi en annan köksa ifrån? Förstår du att hon kunde göra det?
Jag förstår henne mycket väl. Att hon vill försöka.
Efter den vackra högtiden i går. Pastor Arreslev talade så fint.
- Om vad? - Om Paulus brev till efesierna.
Om att inte låta sig fångas av bedrägliga begär.
Pastor Arreslev hör inte till Guds utvalda.
Elisabeth! Han har konfirmerat flera av de unga i kungahuset.
Han kan ändå ha cement i skallen.
- Misse? - Ska ni ut och resa?
Nej... det är nåt helt annat. Lilla mor har varit i bankfacket.
Det ringde hon om i morse.
Och nu vill hon ha allt nedgrävt.
Silvret, smyckena och obligationerna.
Och vi har försökt hitta ett ställe i parken-
- men där var så många människor hela tiden och nu...
Nu kräver hon att jag ska gräva ner allt i er trädgård.
I vår? Har alla människor blivit tokiga?
Säg inte så om mor.
I hennes släkt har de alltid grävt ner när tysken kom.
Och nu ska vi köpa fotogen och klippfisk också.
Det köpte hon före första världskriget.
Vi hade 50 kilo klippfisk efter kriget.
- Jag fick kasta det i smyg. - Tänk om ni hade sparat dem.
- Ska man skämta en dag som denna? - Ursäkta, det var galghumor.
Kom, Misse, så ska jag hjälpa er med nedgrävningen.
- Skulle vi inte ner i trädgården? - Nej, vi ska den här vägen.
- Jag har aldrig förr ljugit för mor. - Nån gång måste vara den första.
Om damerna frågar mig så passar den här dagen särdeles bra.
Vi ser inte min man förrän långt in på kvällen.
Det spelar ingen roll, bara jag får stanna här lite.
Får jag inte bjuda er på nåt?
Vi behöver inte säga till varann att det är fruktansvärt.
Men för mig, fru Skjern, är det kanske ännu värre.
Vill ni inte Sitta?
Mina farföräldrars föräldrar och min mor var tyskar.
Jag trodde inte att det skulle gå så här långt-
- men nu är det som att vara släkt med förbrytare.
- Förstår ni? - Ja, men det är ju Inte ert fel.
Jag har intalat mig själv att det också finns fina tyskar.
Tyskar som läser stor litteratur och lyssnar på stor musik.
Som ser ner på den lille korpralen. Det måste vara de flesta.
- Dem hör vi av förr eller senare. - Ja...
Ni kan kalla det självbedrägeri.
Min fru... Hennes systrar är gifta I Tyskland.
Hon vägrar inse faktum och tror att de är borta i nästa vecka.
Hon kan inte förstå att simpla och okunniga människor kan ha makt.
Det är kanske bättre att ha en sån tro en sån här dag.
Ja, för sig själv. Jag kan inte tala med henne.
Hon tar sin häst och rider en tur. Det gjorde hon i morse.
Hon hörde inte nyheterna klart.
Och hela den har hon läst... Racine.
- Jag läser också Racine nu. - Men ni drar ut en annan lära.
Vet ni, jag har aldrig mött nån som lever i så hög grad som ni.
- Jag säger ju nästan ingenting. - Nej, men ni lyssnar, fru Skjern.
Jag har på känn att ni gärna stannar på middag. Jag säger till i köket.
Hej.
- Har du lagt ner firman? - Nej, jag har hyrt lokaler.
- Sjömannen är strandad i England. - Hur vet du det?
Fru Larsen. Rederiet meddelade det. Hon äger huset.
- Vad ska du betala för det? - 30 kronor.
- Det kan du inte utan att fråga mig. - Jo då. Jag har anställt Marie.
- Vad säger Fede om det? - Han vet det inte än.
- Laura flyttar in i det lilla rummet. - Vad i all världen ska hon göra där?
- Hon har sagt upp sig. - Äntligen har hon sett ljuset.
Hon ska bli kokerska.
En sån skulle vi behöva. Du tänker bara på mammon.
- De frågade efter Herbert hos Larsen. - Där också? Tur att han kom iväg.
Häri landet kan han inte vara för dina vänner.
Du sa att det var i sin ordning. - Det hörde du också, Marie.
- Jag lägger mig inte i politiken. - Det skulle du också sluta med.
Du kan betala för mörkläggnings- gardinerna. 14 kronor, varsågod!
Jag är ledsen för att Herbert var tvungen att resa.
Det är Lauritz kanske också.
Katrine var helt vild. Hon ville ha ner honom från väggen.
De förstår inte ett kristet språk.
Se bara hur det där "Oppropet" var stavat. Som om de inte gått i skolan.
Mussolini och Fritz Clausen flög ner i tunnan och honom här tog jag ner.
Då såg prost Mejer lite ensam ut.
- Vad har han med det att göra? - Han har hängt länge på dassväggen.
Din svärson är ordförande i kyrkorådet. Vad säger han?
Kanske fick han Katrine att installera wc så att han slapp se prosten.
Katrine struntar i prosten, men honom här vill hon ha ner nu.
- Fast jag lurade dem bägge två. - Hur då?
Jag har spikat fast honom här i dasslocket - invändigt!
Ska du inte över till dina allierade?
Ni är som Agnes och förstår inget av det.
Nej. Gör du det?
Vi hoppades in i det sista att Laura skulle ångra sig.
- Vilken otacksamhet! - Ni som gav henne medalj.
- Det här är en köpebulle. - Ja, Yrsa kan ju inte baka.
Yrsa? Hon var hos Iben. Värsta tänkbara maten.
- Lärde er dotter inte upp henne? - Iben lagar ännu sämre mat.
- Hon kan väl ha en duktig flicka. - De växer inte på träd.
Och när man har fått dem sticker de. Fråga Iben.
Det borde vara förbjudet. Att sticka från sin plats.
Minst ett år skulle de stanna. För deras egen skull.
Det arbetar vi för i husmodersföreningen.
- Jag såg förslaget till riksdagen. - Vi måste införa hushållsvärnplikt.
Var hade vi varit om en husmor inte kunde få hjälp?
- Ni behåller hon med doket? - Ja, hon passar ju Helle.
- Hur har den lilla tuttenuttan det? - Hon fyllde ju nyligen två år.
Är hon lika snäll som de andra två? Ulrik var ju ett makalöst barn.
Han talade redan när han var ett och ett halvt.
Det är märkligt, men vi tycker inte att Helle talar så bra.
- Hon säger bara "ja-ja" och "nej-nej". - Var inte orättvis mot henne.
- Har du hört henne säga nåt annat? - Ja, "aj, katten".
Det är en herre.
Meine Damen.
Ni var älskvärd nog som bjöd in mig. Här är Jag.
Ni sa ju att ni var bankdirektör. Det var före den där dagen.
- Jag kunde inte säga jag var officer. - Ett ögonblick.
- Siegmund Holz. - Elisabeth Friis. Följ med.
- Ska han inkvarteras här i huset? - Nej, lilla mor.
Han sa att han var bankdirektör. Det var innan vi blev... ockuperade.
- Vad är det? - Från tysken.
Ta ut dem. Släng dem!
- Nu har han gått. - Var han oförskämd?
- Särdeles älskvärd. - Ja, hövliga är de i alla fall.
Nu vet vi vad han gjorde i Norge och Köpenhamn före den 9 april.
Jag gav honom mitt kort och bjöd in på visit. Det är ju hemskt.
Han förstod inte alls att han inte var välkommen.
- Var det trevligt där ute? - I en barack på Näset med mor!
Din far bygger nog ett bättre hus till nästa år.
Ett hus, säger du? Han bygger 20. Han styckar av Jørgen Varnaes tomt.
De kommer att ligga som sillar i en tunna.
- Är det nån här? - Det är inte sant. Hon står i entrén.
Är Viggo här? Han skulle ha mött mig här.
- Undrar vad han gör. - Han har nog hittat en annan.
Finns det nåt i kannan?
Självklart. Jag hämtar en kopp.
- Jag har fått den. - Vilken?
- Allt är dolt, va? - I alla fall huvudet.
Den stöttar och formar.
Musse, Musse! Glädjen är jordens gäst i dag.
Vad fan... Ska du ut i krig?
- Det är min nya Spirella-korsett. - Är den byggd i torrdocka?
Rulla ner och sätt dig när jag berättar en saga.
De har hyrt hela skiten: byggnader, garage och hästarna.
- Vilka? - Tyskarna.
Och konsortiet bestämmer hyran. Stannar de länge nog är skiten betald.
- Var får tyskarna alla pengar ifrån? - De trycker dem nog själva.
- Är det du? - Ja, det blev sent.
- Varför har du inte lagt dig? - Lauritz är på möte. Jag jobbar.
- Ska du inte ha en kopp kaffe? - Jo tack.
Kaffekupongerna har stigit till det dubbla.
Där jag var använder de 1/4 kaffe och 3/4 tillsats.
Att man måste servera sånt.
Ett sånt kök. De använder inte smör.
- De äter väl smöret själva. - Man kan inte laga mat på det viset.
- Bankdirektörens var inte snåla. - Och de la sig inte i ens arbete.
- Så känner man igen en ordentlig fru. - Säg att du inte vill veta av det.
Konsulinnan skulle lära mig att göra hollandaise med mjöl i.
- Husmodersföreningens ordförande! - Och apotekarfru Strøm...!
- Gud bevare min mun... - Säg det ändå.
Hon är en sugga. Du Skulle se vilken gasugn.
Och det var bara två torn på de flesta silverfaten.
- Sånt ser inte gästerna. - Nej, men det gör jag.
Vad stod det i inbjudan?
Borgmästaren ville se oss på Postgaarden.
- Han är ju socialdemokrat. - Det gällde ett välgörenhetsprojekt.
- Han vet att jag är i sommarhuset. - Han kan inte känna till våra vanor.
Jag måste se lite civiliserad ut när jag kommer direkt från landet.
- Är det allsångsstämma? - Vår granne fyller 50.
- Ska vi ta cyklarna? - Jag har precis cyklat från Näset.
- Nu har jag bytt om. - Vi skyndar oss.
Borgmästaren är inte så noga. Han är gammal typograf.
Vi kan trots det vara korrekta när han vill se oss på middag.
Godafton, Olsen. Vi skulle träffa borgmästaren. Han har nog beställt.
- Det måste vara mötet i salen. - Salen? Är det fler?
- Kaffebord till 50 personer. - Kaffebord?
Ja... med sandkaka.
- Ni fick vårt meddelande? - Banken ringde sommarhuset.
- Det här är min fru. - Borgmästaren. - Vi kände er företrädare.
Ja, det var er partikamrat. Men tiderna förändras ju.
Det är allt föreningsfolk, men pengamänniskor behövs också.
- Godafton, herr bankdirektör. - Godafton, direktör Skjern.
Det här är direktör Skjern med fru.
- Vad gäller det? - Viggo sa att det är välgörande.
Mina damer och herrar, kära korsbaeksbor, hjärtligt välkomna.
I dessa allvarliga tider har en grupp folkvalda-
- och föreningsföreträdare tagit detta initiativ-
- för att värna om vår stad och dess vackra omgivningar.
Också för att lära ungdomen att lära känna dessa värden-
- så att vi kan stå tillsammans och känna oss som äkta korsbeekbor-
- som skuldra vid skuldra slår vakt om det som ingen kan ta ifrån oss:
vår natur och vårt kulturarv.
Det är också viktigt att vi värnar om vår ungdoms hälsa-
- för det är dem vi ska bygga vår framtid på.
Vi har bjudit in företrädare för föreningslivet och affärslivet-
- för att uppmana alla att verka för projektet som vi presenterar i kväll.
Det kommer att kräva offervilja, inte bara från herrarna-
- utan också från damerna, som förut har bevisat-
- att de med sina händers flit har kunnat samla in pengar.
Låt mig avslöja att det gäller upprättandet av en folkpark.
Korsbaeks folkpark, där unga och gamla kan mötas-
- och hålla folkliga möten och där idrottsfolket kan vältra sig.
Bra talat!
Det är skönt att känna salens välvilja.
Jag kan avslöja att en av vår stads driftigaste affärsmän-
-har lovat oss ekonomiskt stöd.
Det är ett exempel som borde följas.
Men först föreslår jag att vi sjunger en av våra danska sånger.
"Jeg elsker de grønne Lunde". Kan man välja nåt bättre?
Det är nummer 85.
- Bankdirektören är uppe i salen. - Och jag sitter här.
Två pilsner och två gånger tre smörgåsar.
Jag ska ta en smörgåsmeny.
- Varsågod. - Vad har de möte om?
Det gäller anläggandet av en folkpark.
Då kan vi avslöja ritningarna, tack vare denna plansch-
- som utarbetats av stadsarkitekten och vår stadsträdgårdsmästare.
En del av invånarna har här sina sommarhus.
Apotekare Strøm, konsul Holm, advokat Skjold Hansen-
-familjen Varnaes, direktör Skjern-
- och här har vi, tack vare gårdsägare Andersens erbjudande-
- möjlighet att lägga folkparken, 6 kilometer från Korsbaek.
- Det är ju Näset, Hans Christian. - Där ute växer det ändå ingenting.
Här är tribunen, Sportklubben och här är skolbarnens koloni.
- Visste du att det var på Näset? - Nej.
Varför i all världen ska folkparken ligga där?
- Det är ju en stenig strand. - Utmärkt fråga.
Nästa punkt rör samtliga damer och herrar vid mitt bord.
Genom att dra offentliga stigar ner mellan de bebyggda tomterna-
- kan vi ge invånarna och barnen tillgång till sandstranden.
- Det är längs vår tomt. - Får jag?
- Det är tinglyst privat strandrätt! - Vi vill häva den tinglysningen.
Inte utan ägarnas samtycke. Jag äger hälften av tomterna.
Ska alla möjliga människor ränna på vår badstrand?
Varför måste folkparken absolut ligga där-
-och inte vid Varpemark Huse?
Dit går det ingen ordentlig väg. Bara en gammal traktorväg.
- Får jag lov? - Direktör Skjern, varsågod.
Tack för det, Olsen. En snaps och två likörer till damerna.
- Två likörer till till damerna. - Som Olsen kan få till det!
- Det är för att vi kom utan herrar. - Är jag kanske inte en herre?
Det har vi ofta undrat. - Inte sant?
- Maude, vill du inte sitta här? - Jag väntar på Hans Christian.
- Det var det. - Då fick de upp pengarna ur fickan.
Tja, då fick vi betalt vår väg till Varpemark Huse.
En rakt igenom rolig kväll, Knudsen.
- Man kan inte bara resa sig och gå! - Skulle jag lyssna på det där?
- Vi behöll ju strandrätten. - Det kan vi tacka Mads Skjern för.
- Du kunde kanske lära nåt av honom. - Kom nu. Faran är över.
Och tyskarnas fordonspark ska flytta in i garageanläggningen.
Allt kan vi tacka din odugliga bror för. Som han satt där och...
- Där har vi ju Laura. - Jag har varit inne och lagat mat.
- Godafton, Laura. - Tänk att vi träffas här.
- Hur har ni det, Laura? - Jo tack, det går bra.
- Jag hörde att det slåss om er. - Hur är det hos bankdirektören då?
- Jo... vi svälter i alla fall inte. - Min fru har börjat i köket?
Har frun?
- Det är flyglarm. - Nån gång måste vara den första.
Vi går ner i vår källare.
Tur att barnen är ute på Näset.
Då kan Laura vara med om att inviga vårt skyddsrum.
Laura, det är häråt.
Varsågod. Varsågoda, stig in.
- Sitt, Laura. - Tack.
- Här är inte så dumt. - Nej, om vi inte får huset över oss.
Det var här vi hade konserverna.
I framtiden kan konserverna stå i vinkällaren.
Vi måste låta oss bli utbjudna mer så vi kan njuta av Lauras kokkonst.
- Det var god mat hos apotekaren. - Det satt hårt åt med brist på allt.
- Det var annars gott om mat. - Mjöl har alla tillräckligt av.
- Det är ju ransonering. - Det får alla rätta sig efter.
Grytorna var inte i ordning. Det är man ju inte van vid.
- Njuter ni av er frihet? - Det var ju jag själv som ville.
- Ja, det var det ju. - Vi klarar oss också, Maude?
Jo, det gör vi väl.
Och nu sitter vi här. Jag hämtar lite nattamat.
- Tänk om det kommer en bomb. - En smörgås med rökt medvurst.
- Bankdirektören ska inte smöra. - Det är bra. Då drar jag för.
- Glas...? - I skåpet till höger.
Tillbaka till grottan. Kom, Laura.
- Är nåt galet? - Jag är bara lite trött.
Vi hade blivit glada om ni kom tillbaka en gång.
Jag vet inte...
- När? - När det passar er.
Är ni klar med att telefonera? Sätt då igång med grytorna.
De har inte skurats sen jag slutade här.
Ja, här går det ju bra.
- Se vad jag har hittat. - Jaså, den...
Ni trodde väl inte att den var borta?
Det har jag inte ens tänkt på.
- Ja, här är den nu. - Tack.
Ansvarig utgivare: Anders Melin